ALKUSOITTO
LÄNSI-AFRIKKA - PÄIVÄNTASAAJAN TUNTUMASSA 1885
SKOTLANTI KYMMENEN KUUKAUTTA AIEMMIN
Greystoke legenda Tarzanista, apinain kuninkaasta
Ei hullumman näköistä, eihän?
-Olen päättänyt lähteä, isä. -Sitä minä pelkäsinkin. Entä Alice?
-Hän haluaa ehdottomasti mukaan. -Se ei ole naiselle sopiva paikka.
-Kirottu poika. -Hän hävisi kilpamme.
Älä murehdi. Alice kestää kyllä vuoden tropiikissa.
Suo anteeksi, jos en tule saattamaan teitä.
Nolaisin vain itseni.
Olen kirjoittanut mukaasi muutaman kirjeen.
Näistä voi olla matkalla hyötyä. Yksi näistä on Bill-sedälle.
Kaikki menee hyvin, isä. Lupaan sen.
Ojenna kätesi.
Tietysti kaikki menee hyvin.
Hei, Jane.
Toin sinulle lahjan Lontoosta, pienen skarabeesormuksen.
Myöhästymme kohta, rakas.
-Menemmekö me naimisiin, Jack-setä? -Minä olen jo naimisissa.
Etsimme aikanaan sinulle sopivan miehen, mieluiten britin.
Kas näin. Kiitos.
Näkemiin.
-Pidä huolta isästä. -Turvallista matkaa.
-Näkemiin. -Näkemiin, herra.
Jack.
Jack!
Missä Jack on?
Hän oli illalla elossa. Missä hän on?!
Se ei ollut minun syytäni. Se ei ollut minun syytäni.
Missä lordi Clayton on?
Se ei ollut minun syytäni.
Kaikki syyttävät minua, mutta se ei ollut minun syytäni.
Ei minun syytäni.
Jack! Jack!
Ei hätää. Ei mitään hätää.
Olin niin peloissani. Luulin sinun hukkuneen.
Yritin auttaa häntä, mutta se oli myöhäistä.
Poikaparka.
17. joulukuuta 1885.
Haaksirikosta on lähes 10 kuukautta. Billings lähti heti hakemaan apua.
Ajan mittaan on käynyt selväksi, että miesparka on ilmeisesti menehtynyt.
Apinat ovat palanneet. Niitä on nyt aiempaa enemmän.
Ne syÖvät kaiken syÖtäväksi kelpaavan-
-joten ruokaa on vaikea lÖytää.
Meidät ne sentään jättävät rauhaan.
Vaikea synnytys ja malaria ovat heikentäneet rakasta Aliceani.
Poika huutaa keuhkojensa täydeltä ja vahvistuu päivä päivältä-
-mutta Alice ei osoita toipumisen merkkejä.
Kuume on tyrehdyttänyt maidon ja sumentanut hänen järkensä.
Hän uskoo meidän olevan yhä turvallisesti Skotlannissa.
Tämä harha estää armeliaasti häntä tajuamasta todellista tilannettamme.
Alice.
Apina
Poika
Olemme kulkeneet jo kuukausia pitkin Länsi-Afrikan jokia-
-ja keränneet paikallista eläimistÖä British Museumille.
Olen ainoa belgialainen englantilaisten joukossa.
Sain esimiehiltäni käskyn opastaa ja vahtia heitä.
Osuin.
-Mikä se oli? -En tiedä.
Siellä saattoi olla jotain.
-Niin, mutta nyt se on kuollut. -Tietysti.
Mitä he sanovat, D'Arnot?
''Päivällinen on katettu. ''
Ei. ''Päivällinen on saapunut'' on parempi käännös.
Tuo ei ollut erityisen huvittavaa.
Kumppanini pitävät itseään luomakunnan kruunuina-
-ja suhtautuvat Afrikkaan ja kaikkeen afrikkalaiseen halveksuen.
Ilman esimiesteni käskyä olisin palannut heti kotiin.
Ammun sinut, jos pudotat sen laatikon.
Apinoita!
-Tulkaa jo! -Minähän kielsin. . .
Yrittäkää edes olla vahingoittamatta nahkaa! Majuri!
Kirottua!
Tuolla, majuri Jack! Ne pakenevat puiden sekaan!
Ne ovat komeita yksilöitä!
Pian ennen kuin se pääsee karkuun.
Yksikin laukaus vielä, senkin teurastaja, niin ammun sinut.
Rauhoitu. Tämä kuuluu vain jahtiin.
Jahti ja veri, sir Evelyn.
Elämän eliksiirit.
Hyvä luoja.
''John. . . Clayton. ''
John Clayton. Greystoken kreivin poika.
Hyvä luoja.
Näin hänelle siis kävi.
-Halvatun rummut. -Niin, majuri Jack.
-Onko sormesi luodinreiässä? -On.
Majuri Jack!
Pygmejä!
Palataan äkkiä veneelle!
Sir Evelyn!
Missä te olette?
Kuka. . . Kuka sinä olet?
Auta minua.
Sano jotain.
Partaveitsi. Partaveitsi.
Partaveitsi.
Partaveitsi! Partaveitsi!
Partaveitsi.